Svensk text: Hemulen
Mina barn!
Arthur?
- Pappa? - Kommer.
- Tycker du om den, pappa? - Väldigt mycket.
- Du såg inte på den ordentligt. - Självklart gjorde jag det.
Det är jag, det är Nanny, det är mamma och det är du.
- Varför ser jag så ledsen ut? - Det är så ditt ansikte ser ut.
Jaså?
Jag önskar att du inte hade behövt åka ifrån mig.
Jag också. Men vi kommer att ha hela helgen tillsammans ute på landet.
Titta imorgon, sen torsdag...
...och sen är vi tillsammans igen. Det tar inte så lång tid.
Du ser precis ut som din mamma.
- Har du tågbiljetterna? - Ja.
- Och du vet tiderna? - Ja.
Okej, jag måste gå. Jag vill inte komma för sent.
Gå, vi klarar oss. Vi ses på fredag. - Vinka adjö.
Jag vet att du har haft det tufft och jag förstår din situation.
Men vi kan inte ha passagerare.
Vi är en advokatbyrå, inte en välgörenhetsorganisation.
Bra. Jag antar Tomes har informerat dig-
-om mrs Alice Drablow och hennes hus Eel Marsh.
Dog, förra månaden.
År sedan jag var där, så klart... den gamla änkan tyckte inte om besök.
Inga barn?
En pojke, dog ung... för många år sedan.
Jag ska se till att du får alla detaljerna till resan.
Men i princip behöver du gå igenom mrs Drablow handlingar.
Se till vi vet hennes sista vilja. Det finns berg av pappersarbete i huset.
- Allt måste gås igenom, varenda sida. - Ja.
Vi har haft kontakt med en lokalbo, Jerome, utan något bra samarbete.
Vad jag hoppas, Kipps, är att du ta den här chansen-
-för att bevisa din hängivenhet att skapa en framtid inom företaget.
Detta är din sista varning.
KONTAKTA ANDEVÄRLDEN SEANS, MRS WYNNE, MEDIUM
- Mamma? Mamma. - Min älskling.
SISTA TÅGET MOT NORDOST, 21.00
Mr Kipps.
Det är en pojke.
Jag är mycket ledsen, mr Kipps.
- Har vi passerat Crythin Gifford? - Nästa stopp.
- Så, ni är från London? - Ja, det är jag.
För att försöka sälja Eel Marsh?
Ni kommer inte hitta en lokal köpare.
- Ska ni bo på Gifford Arms? - Ja.
Det är lång promenad från stationen. Jag kan ge er lift. Det är på väg hem.
- Tack! - Samuel Daily.
Arthur Kipps.
- Det är en vacker bil, mr Daily. - Den första i grevskapet.
Den skrämmer fortfarande lokalbefolkningen. Då är vi framme.
Tack.
Trevligt att prata med er, mr Daily.
Mr Kipps? Skulle ni vilja äta middag med min fru och mig i morgon kväll?
Vi ser sällan nya ansikten här. Och maten därinne vill inte ens en hund ha.
- Det skulle vara underbart. Tack! - Godnatt.
God kväll. Jag har ett rum bokat fram tills på söndag. Mr Kipps.
- Nej, jag hittar ingen bokning. - Mitt kontor skickade ett telegram.
Vi har fullbokat. Så...
- God kväll. - God kväll.
Jag berättade nyss för mr Kipps att vi inte har något rum ledigt.
Vi kan väl inte låta honom vara ute i det här vädret? Inte i regnet.
- Vi måste ha nåt, bara för ikväll. - Det har vi inte.
Om du inte vill placera honom på vinden?
Då så.
Den här vägen.
Jag hoppades kunna stanna tills helgen. Min son och barnflickan kommer hit.
Jag förstår.
Om ni är ute efter semester, sir, är det bättre längre in i landet.
- Det blir kallt här med havsdimman. - Havsdimma. Havsdimma.
Den här vägen.
- Hur gammal är er son? - Han är fyra.
Härlig ålder.
Tack!
Godnatt.
Gå in.
Hallå?
Mrs Jerome?
- Mr Kipps? - Ja.
Min man gick för att möta er på Gifford Arms.
Det här är Mr Kipps.
Jag gjorde klart för ert företag att det inte fanns nåt behov av att resa hit.
Vi kunde ha skickat alla dokument till London.
I vilket fall som, hittar ni alla juridiska papper här.
Mr Fisher berättade att ni ska åka idag.
Inte förrän jag har tagit hand om hela mrs Drablows pappersarbete.
- Allt är där, som jag sa. - Nej, i huset. Det ska vara mycket där.
Jag tror inte att jag blir klar förrän åtminstone på fredag.
Det går inte. Gifford Arms är fullbokad hela veckan.
Jag måste kontakta mitt kontor. Har ni en telefon?
Inte ens mr Daily har en telefon. Det finns ingen i Crythin Gifford.
Jag skickar ett telegram.
Posten är stängd på onsdagsmorgnar. Londontåget går om en halvtimme.
Min kollega, Keckwick, väntar utanför med ert bagage.
Det var ett nöje att träffa er, mr Kipps.
Mr Keckwick, ändrade planer. Jag ska inte ta tåget. Kör mig till Eel Marsh.
Jerome betalade mig för att ta er till stationen.
- För sex kan jag överväga det. - Sex shilling?
Ni kommer inte att hitta nån annan som vill köra er dit.
Då är vi framme.
- Kan ni hämta mig vid tre? - Jag kan inte.
Jag måste tillbaka innan tidvattnet annars är jag fast här hela dagen.
Det är borta vid fem, jag kommer tillbaks då.
Fem då.
Kom nu då.
Hallå.
Vem är där?
- Ta pojken! - Keckwick!
Mamma!
Ta pojken!
Jag hörde en olycka, konstapel.
Ingen har använt vägbanken på åratal.
Inte sedan den lilla Drablow pojken drunknade i träsket.
Eel Marsh är tomt.
Det är det inte. Jag såg en kvinna där.
Ursäkta mig ett ögonblick, sir.
Sir, min syster behöver hjälp.
- Vad är det? Vad heter du? - Hennes namn är Victoria Hardy.
- Vad hände, har nåt hemskt hänt? - Hon drack lut. Vår mamma var ute.
Lut. Åh, Gud. Konstapeln!
- Kommer hon att dö? - Kontapeln!
Det kommer att ordna sig. Låt mig få ta en titt på dig...
Kontapeln!
Nej!
Hallå. Mrs Fisher?
Det börjar bli sent. Ni missar Londontåget.
Jag kan inte åka än.
Snälla åk inte tillbaka till Eel Marsh.
- Varför? - Mr Kipps... sa att ni har en son.
- Ja. - Åk hem till honom.
Håll honom nära. Älska honom.
Jag skulle inte vara här om jag inte gjorde det.
- Mr Kipps. - Mr Daily.
Så glad att ni kunde komma. Jag säger bara godnatt till min son, Nicholas.
- Jag beklagar sorgen, mr Daily. - Det var länge sedan.
Det finns plats där för min fru och mig-
-så att vi alla kan vara tillsammans igen, en dag. Kom.
Jag hörde talas om flickan i byn.
Fruktansvärt. Är allt bra med er?
Ja.
Min fru vet inte om det och jag är tacksam om ni kan undvika ämnet.
I själva verket allt som rör barn, om det nu är möjligt.
- Han skulle ha varit i din ålder nu. - Tack, Archer.
- Där är du ju, älskling. - Mr Kipps.
- Jag har sett fram emot att få träffa er. - Förlåt, jag måste se ganska ovårdad ut.
Jag fick tyvärr inget rum.
- Åh, men då måste han bo här. - Verkligen, min kära.
- Arthur. - Tack!
Tvillingarna delar inte middag med oss ikväll, Archer.
Samuel, jag är säker på att mr Kipps inte tar illa upp.
- Inte alls. - Emily!
Tack! Så där.
Nu så, säg hej till mr Kipps.
- Hej. - Tack, Archer.
Så ja.
- Är ni gift, mr Kipps? - Nej, sluka inte, det är oförskämt.
- Några barn? - En son.
Åh, så underbart. Ni skulle inte vilja hamna i vår situation.
Rikaste folket i grevskapet och ingen att lämna det till.
- Har han berättat om Nicholas? - Elizabeth.
Där är han.
Jag målade den själv. Jag älskar att måla och skissa.
- Den är underbar. - Nicholas älskade också att skissa.
- Han gör det fortfarande. - Snälla, Elizabeth.
Han vill rita en bild till dig.
Elizabeth.
Elizabeth, nej!
Elizabeth!
- Archer, medicinen! - Nej!
Nej, nej.
Jag trodde att lite sällskap skulle göra henne gott.
Snälla, tänk inte mer på det.
Hon är övertygad om att vår son talar genom henne.
Du tror väl inte på spiritualism?
Jag gjorde inte det.
Men efter att min fru gått bort, så vet jag inte.
Förlåt mig. Jag menade inte...
Ibland så känns det som om hon fortfarande är hos mig.
Ibland kan jag bara...
...känna att hon finns där. I rummet.
- Försöker nå mig. - Du måste vara försiktig, Arthur.
De där bluffmakarna med allt prat om seanser och kontakt med de döda...
...de lever på de som lider mest. De gör mer skada än nytta.
Det värsta är att de gör en besviken.
Jag måste fortsätta leta.
Det är inte naturligt att förlora någon så ung.
Men om vi öppnar dörren till vidskepelse, vart leder det?
Man jagar bara skuggor, Arthur.
När vi dör, åker vi upp dit. Vi stannar inte här nere.
Kom igen. Ligg ner.
Jag förlorar jobbet om jag inte får pappersarbetet gjort.
Om Jerome ger mig lite hjälp, kan jag gå och möta min pojke.
Jag tvivlar på att Jerome kommer att vara till hjälp för dig.
Mr Jerome?
Försvinn!
- Jag kommer inte att göra dig illa. - Du dödade Victoria Hardy.
Ge dig iväg! Gå!
Gå! Gå!
- Vad fasiken är det som pågår? - Fullkomligt nonsens.
Låt oss ta dig till huset.
Du borde ha åkt. Du borde ha åkt när vi sa till dig.
Hans lilla flicka är död.
Du såg henne. Du såg den där kvinnan i huset.
För Guds skull, ta hem honom, det här hjälper inte honom.
Allt er vidskepliga skräp.
Tror du att det var vidskepligt skräp som tog din pojke?
Okej. Jag tar honom till stationen.
Bry dig inte om dem. De lever fortfarande i medeltiden.
Men jag såg nån i huset.
Lita på mig, Arthur. Det är bara ett gammalt ställe avskuret från världen.
Ju tidigare huset kommer i ordning och säljs, desto tidigare kan folk gå vidare.
Här. Det kommer att hålla dig vid liv.
Tidvattnet varar tills elva. Jag kommer tillbaka då.
Fint, men jag arbetar helst hela natten.
Då så, ta med hunden. - Kom igen, tjejen.
Bara som sällskap. Jaga inte skuggor, Arthur.
DRA ÅT HELVETE HORA! HON KOMMER ATT HEMSÖKA MIG TILLS GRAVEN.
HON KOMMER ATT HEMSÖKA MIG TILLS GRAVEN.
FÖRSVINN KÄRA GUD, RÄDDA...
GUD SKYDDAR MIG
NATHANIEL DRABLOW 2 AUG 1892 - 10 OKT 1889
JENNET HUMFRYE ÄLSKAD SYSTER TILL ALICE DRABLOW
VILAR I GUDS HÄNDER
KÄRA NATHANIEL, GRATTIS PÅ FÖDELSEDAGEN! MAMMA
Kära Alice, du ger mig inget annat val än att överlämna min son.
Om dina läkare anser att jag är psykiskt olämplig-
-att uppfostra mitt barn, vad kan jag göra?
Du och Charles kan ta honom ifrån mig, men han är min, han aldrig kan bli din.
Jennet.
NATHANIEL DRABLOW ADOPTIONSHANDLINGAR, 14 AUG 1882
Kära Alice, det är svårt att uttrycka hur djupt du svikit mig, min egen syster.
Du vägrar låta mig besöka min son eller ens ge honom mitt födelsedagskort.
Jag börjar tro att du inte gör det för pojkens bästa, utan för att göra mig ont.
Han är min.
Om du inte låter mig se honom, kommer jag att hitta ett sätt.
Du försökte inte rädda honom. Du räddade bara dig själv.
Du har inte ens gett honom en riktig begravning.
Du bara lämnade honom där i leran.
DRUNKNAD - INGEN KROPP HITTADES Du har hans blod i dina händer.
Jag kommer aldrig att förlåta dig. Ruttna i helvetet.
JENNET HUMFRYE, 30 ÅR
SJÄLVMORD GENOM HÄNGNING I EEL MARSHS BARNKAMMARE
Han kommer aldrig att bli din.
DU KUNDE RÄDDAT HONOM
Vem är det?
Du tror mig inte, eller hur?
Jag tror att även det förnuftigaste sinnet kan spela en spratt i mörkret.
Jag såg dem, Sam. Jag såg henne och hennes pojke.
Nej, pojken försvann i träsket. Hans kropp hittades aldrig.
Jag såg dem.
Åh, herregud.
Nej, gör det inte...
Lucy!
Arthur!
- Nej! Nej! - Arthur! Arthur!
Stanna där. Jag kommer och hämtar dig.
Nej!
Arthur?
Här.
Jag minns när Jeromes förlorade sitt första barn.
De bestämde sig för att skaffa en till. Lucy.
De låste in henne för att skydda henne.
- Inte för att du nånsin kan ersätta... - Hon var där, Sam.
Du är trött. Vila lite nu.
Vad hände med honom, mrs Daily?
Han lekte på stranden med sina vänner. De sa att tidvattnet överraskade dem.
Du har sett henne, eller hur?
Hon var där i morse, i elden.
Hon är alltid där.
- Du får inte anklaga dig själv. - Anklaga mig själv för vad?
För att inte lyssna på de andra. För att inte hålla dig borta från huset.
Jag förstår inte.
Vem hon än har sett...
...på vägbanken, träsket eller husets område-
-hur kort och vem det än är-
-har det alltid slutat på samma sätt. - Ja?
På ett våldsamt eller fruktansvärt sätt har ett barn dött.
Så många... Så många barn. Så många barn.
Fiskarens döttrar och Jeromes äldste.
Keckwicks son, min Nicholas.
Hur?
- Åh... - Mrs Daily?
Mrs Daily?
Hon får oss... Hon får oss att göra det.
Hon får oss.
De tog hennes pojke ifrån henne.
Så nu tar hon oss.
Hon såg dig. Hon såg dig.
Hon kommer. Hon kommer.
- Elizabeth! - Sam!
- Elizabeth!
Nej, Elizabeth. Nej! Nej!
Elizabeth.
Joseph.
Om vi kan skicka telegrammet nu hinner vi nå dem innan de går på tåget.
Hur kunde du ta mig till Eel Marsh? Om du befara att bara ett uns av det var sant.
- Men jag trodde aldrig på det. - Nej, du vill inte. Det är skillnad...
Jag hade inget val, Arthur. Antingen är Nicholas på en bättre plats-
-och väntar på oss för att återförenas en dag, eller så är han förlorad.
- Vad skulle du ha valt att tro? - Förlåt mig, Sam, men min son lever.
Han är på väg hit.
Åh, nej.
Nästa by är över en timme bort.
Då har de redan åkt.
- Vilken tid kommer tidvattnet tillbaka? - Fem. Varför?
Om vi kan återförena Jennet Humfrye med sin son, kanske hon kommer till ro.
- De hittade aldrig barnets kropp. - Men du har nåt de inte hade.
Arthur?
Sam jag känner den. Den är precis under mina fötter.
- Vänta lite medan jag knyter. - Var försiktig.
Arthur?
Åh, herregud.
Fortsätt att köra.
- Stanna inte. - Pedalen är i botten.
Jag har hittat pojken.
Kan du köra längre bort?
Motorn är överhettad!
Kom igen.
Sam, den sjunker.
Skynda dig!
Här, här.
Låt oss bara begrava honom, Arthur, och få det överstökat.
Sam...
...det finns nåt jag måste göra först.
De är förlorade.
De behöver hitta varandra.
Nästan dags nu.
Kom igen.
Nicholas?
Pappa?
Arthur!
Arthur.
Jag tror att hon är borta.
Jag kommer aldrig att förlåta dig för att du lät min son dö.
Jag aldrig kommer att förlåta.
Aldrig att förlåta.
Aldrig att förlåta. Aldrig förlåta.
Första steget, andra steget, duktig pojke.
- Joseph! - Pappa!
Joseph, detta är min vän, Sam.
- Hej, Sam. - Hej, Joseph.
- Trevligt att träffas. - Ändrade planer.
Vi åker direkt tillbaka till London.
Kan du hämta biljetter till oss? Jag förklarar på vägen.
Säkert att du inte vill vila först?
- Ja, jag vill bara få hem honom. - Jag förstår.
Tre biljetter till London, tack.
- Kommer du och Elizabeth att klara er? - Det kommer vi.
- Ni måste komma till London för besök. - Elizabeth skulle älska det.
Sam?
Pappa? Vem är den där damen?
Det är din mamma.
Svensk text: Hemulen